\subsection{Rutiner og disiplin}
\subsubsection{Avsporinger og rot (andre og tredje landsbydag)}

De første landsbydagene ble brukt til å bli kjent og til å definere en egnet
	oppgave.
Oppgaven burde både dra nytte av hver vår individuelle kompetanse, erfaring og
	interesser, og burde være gjennomførbar på tiden vi hadde til rådighet.

Andre landsbydag gikk i stor grad bort til bedrifter som presenterte sine
	oppgaver, etterfulgt av omtrent tre timer der vi diskuterte mulighetene for
	prosjektoppgaven.
Vi spilte ut forskjellige ideer til teknologier og mulige systemer vi kunne
	lage.
Disse ideene diskuterte vi fortløpende.
Alle i gruppa var ivrige på å finne noe moro å jobbe med som var artig å vise
	frem, og til å fortelle om artige prosjekter som vi hadde vært med på
	tidligere.
I grupperefleksjonen ved avslutningen av tredje landsbydag kommenterte Andreas
	at \sit{det har vært lett for gruppa å spore av i dag}.
Resten av gruppa var enig, og vi forsøkte å forklare avsporingene ved at vi var
	trøtte og hadde lite vilje til å jobbe fokusert etter
	bedriftspresentasjonene som ikke vekket noen spesiell interesse.

Tredje landsbydag fortsatte vi med å finne en oppgave.
Vi utelukket forslagene fra de to bedriftene, men fortsatte med samme måte å
	arbeide på.
Ved slutten av denne dagen hadde vi lagt merke til det samme som forrige
	landsbydag.
	Andreas kommenterte:
\begin{sitat}
	Det har også i dag vært vanskelig å holde en felles fokus, det har vært
		rotete og vi har sporet av og ikke kommet back-on-track.
	Det som vi sporet av til var relevant til prosjektet og ting vi burde
		diskutere, men vi kom ikke tilbake til den opprinnelige diskusjonen, og
		vi tok ingen beslutninger.
\end{sitat}

Det var tydelig at vi ikke hadde vært bevisste på det vi kommenterte i forrige
	grupperefleksjon.
I refleksjonsnotatet for tredje landsbydag skrev vi:

\begin{sitat}
	Under dette arbeidet slet gruppa litt med å være fokusert sammen på et
		tema av gangen uten å spore av.
	Ofte ville et eller flere medlemmer falle av i et sidespor av temaet, og da
		mistet gruppa fokus.
\end{sitat}

Retningslinje 5 for effektive grupper fra \cite[p.~25]{GroupDynamics}
	sier at avgjørelser bør tilpasses til situasjonen, og at den mest effektive
	måten å nå en beslutning er ved konsensus i gruppa.
Dette fordi det gir alle et eierskap til oppgaven og oppfordrer til samhold og
	engasjement. Å ta diskusjonen om oppgaven i plenum var et naturlig valg.

Vi mente i stedet at problemet var knyttet til disiplin.
Da vi diskuterte avsporingene i grupperefleksjonen, hadde alle i gruppa lagt merke til dem,
	men ingen hadde tatt styringen.
En årsak er at alle gav full fokus til den tekniske delen av prosjektet, og
	brukte liten tid til å vurdere hvordan vi jobbet.
En annen årsake er at vi var usikre på hverandre og ikke ønsket å avbryte
	diskusjonen - det vi pratet om var jo relatert til prosjektet.

Som et tiltak ble vi enige om å opprette rollen \emph{ordstyrer}, som skulle
	passe på at felles diskusjoner ikke sporet av.
I de etterfølgende landsbydagene tok Sigurd, Jostein og Andreas rollen som
	ordstyrer.
I flere tilfeller tok ordstyrer tak og korrigerte avsporinger.
Etter hvert tok alle initiativ til å få diskusjonen tilbake på spor, uten å være
	utnevnt \emph{ordstyrer}.
Refleksjonen hadde gjort oss alle bevisst på problemet, og vi opprettet en norm
	om at å ta styringen på denne måten er greit.
Det å etterhvert gå bort ifra en eksplisitt utnevnt ordstyrer, var også mulig
	fordi prosjektarbeidet vårt endret karakter etter at planleggingsfasen var
	over.
I begynnelsen foregikk alt arbeidet i åpne gruppesamtaler, men etterhvert
	foregikk mer og mer i undergrupper der det var mindre tendens til avsporing.
Vi ser på tiltaket som meget vellykket, og har mange tilfeller der avsporinger
	raskt blir påpekt og gruppa blir satt tilbake på spor.

\subsubsection{Lunsjtid (femte landsbydag)}
De første ukene av faget manglet vi klare
	retningslinjer for hvor lenge vi skulle ta lunsj.
Vi innså ikke at dette var et problem i starten fordi vi gjorde jobben vi skulle og
	vi fikk arbeidet gjort.
Det var først under 5. landsbydag, da fasilitatorene ønsket å snakke med oss
	samlet at vi merket behovet for å ha kontroll på lunsjtider.
Denne dagen hadde nemlig noen gruppemedlemmer tatt en kort lunsj i rommet vi jobbet felles i, mens andre fra
	gruppa var andre steder på campus uten avtale om når vi skulle møtes.
Dette resulterte i en liten halvtime der de som var tilstede var ute av stand
	til å redegjøre for resten av gruppa.

Dette var i utgangspunktet ikke noe problem da vi la merke til det, fordi alle
	jobbet godt, og fordi vi ikke var spesielt avhengige av hverandre for å jobbe
	denne dagen.
Dette kunne lett bli et problem en annen dag, og vi ble derfor enige om at vi hver dag skulle planlegge lunsj og andre pauser med konkrete tidsrammer.

\subsubsection{Forsentkomming (13. landsbydag)}
I den første delen av prosjektet var punktlig oppmøte ikke et problem.
Etterhvert som gruppe\-medlemmene begynte å ha arbeidsoppgaver der de ikke hadde
	behov for resten av gruppa, oppstod det imidlertid et litt mer avslappet
	forhold til det å komme noen minutter for sent.
De første forsentkommingene var 10-15 minutter lange og ble forklart som at en enten forsov seg, ikke nådde bussen, eller at bussen var forsinket.
Vi hadde ikke noen planlagt måte å håndtere forsentkomming, og vi lot det
	normalt gå fordi forsinkelsene var såpass korte.
Typen arbeid vi hadde var også slik at vi hadde arbeid vi kunne gjøre
	individuelt, uten å være avhengige at alle var til stede.
Det som ble forsinket var innsjekk-prosessen, men når alle hadde kommet var
	denne raskt unnagjort.

Det var på 13. landsbydag at både Rune og Jostein forsov seg en hel time.
Andreas hadde meldt fravær i forkant, slik at Sigurd og Torbjørn satt alene.
Først etter en halv time ringte Sigurd til Rune og Jostein.
Rune var da på vei til skolen, mens Jostein sov.

Dette problemet ble tatt opp 14.
landsbydag og det ble konkludert at dette var uakseptabelt, spesielt fordi
	prosjektet var i en kritisk fase der vi måtte jobbe tett sammen og kunne
	ikke miste tid.
Som tiltak måtte de som visste de hadde lett for å forsove seg, gjøre tiltak for
	å sørge for at de våknet, og vi i gruppa skulle ringe de som manglet 5
	minutter etter avtalt oppmøtetid.
Vi bestemte også at de som visste at de kom til å bli forsinket måtte sende en
	melding om dette, og når de regnet med å kunne komme.

Etter tiltaket ble det færre forsentkomminger.
Det kan derimot diskuteres om denne aksjonen kom tidlig nok.
Dette kan knyttes opp mot Schwarz grunnregel nr.
8 om diskutering av følsomme temaer.
Forsentkomming er ikke like vanskelig å snakke om som eksempelvis dårlig
	ytelse/arbeid, men heller ikke noe lett tema.
Det ble i midlertidig tatt fint av de det gjaldt, og det viste seg å være en
	produktiv samtale.

\subsubsection{Lekser}
Vi hadde i løpet av de første par ukene av prosjektet problemer med at vi ikke
	fikk gjort arbeid som vi skulle ha klart til uken etter (lekser).
Dette problemet var størst på oppgaver som var relatert til prosessdelen av
	eksperter i team, og ikke den tekniske prosjektoppgaven vi hadde.
Ofte var det ikke fordi noen med vilje hadde unnlatt å gjøre det, men heller at
	de hadde utsatt og glemt det.
Eksperter i team er arbeid som stort sett blir jobbet med og unnagjort på
	den ene landsbydagen i uka, som gjør det lettere å mentalt \emph{parkere} enn
	andre emner som er spredt over flere dager.
Vi må likevel forvente at vi gjør leksene våre, og som tiltak valgte vi å
	sende påminnelser om leksene våre litt før neste landsbydag.

Dette tiltaket fungerte ganske godt.
Ved å sende en påminnelse hver uke ble vi gjort mer oppmerksomme på hva som måtte
	gjøres og vi kom litt ut av den \emph{mentale parkeringen}.
Neste landsbydag hadde alle gjort alt de skulle.


